Ellenszer a Sátán csábításaira

C. H. Spurgeon 
2707. nyomtatásban megjelent prédikációja

Elhangzott Londonban, 1858 telén, egy csütörtök estén

Angolból fordította: Borzási Sándor, 2011. Lupény
Lektorálta: dr. Pótor Imre, ref. lelkipásztor, Vásárosnamény, 2019

Forrás: An Antidote to Satan’s Devices, Spurgeon: The Metropolitan Tabernacle Pulpit, vol. 46. Sermon No. 2707

„A kígyó pedig ravaszabb vala minden mezei vadnál, melyet az Úr Isten teremtett vala.” 1Móz 3,1.

1¶ Természetesen, mi ezt az igeverset ama régi kígyóra értjük, „ki neveztetik ördögnek és Sátánnak”. A samáriai kéziratban a „kígyó” helyett „csaló” vagy „hazug” található.  Még ha nem is ez a valódi olvasat, az igazságot bizonnyal hűen feltárja. Ama régi csaló, akiről az Úr Jézus mondta a zsidóknak – „Amikor hazugságot szól, a magáéból szól, mert hazug ő, és a hazugság atyja” – „ravaszabb volt minden mezei vadnál, amit az Úr Isten teremtett volt.” 
2¶ Istennek tetszett sok mezei vadat ravaszsággal felruházni – egyeseknél e ravaszságot és csalafintaságot nagy erővel is társította azért, hogy sokkal hatékonyabban pusztíthassanak bizonyos állatokat, melyek száma korlátozást igényel.  Más vadakat viszont, melyeknek nem adott nagy erőt, úgy látta jónak, hogy csodálatos okossági ösztönökkel ruházzon föl, egyrészt önvédelemül, másrészt zsákmányuk elejtése céljából, táplálékuk megszerzésére.  De a mezei vadak minden okossági ösztönét és ravaszságát messze felülmúlja a Sátán ravaszsága. 
3¶ Tulajdonképpen, hogy még tovább menjünk, az ember nyilván sokkal okosabb, mint bármely állat, habár olykor úgy tűnik, az állatok ösztöne s képessége felülmúlja az emberi értelmet. De a Sátánban több agyafúrtság van, mint Isten bármely más teremtményében, az embert is beleértve. 
4¶ A Sátán rendkívül ravasz, és képes minket elejteni és legyőzni több ok miatt is. Úgy gondolom, elégséges ok lenne a Sátán ravaszságára már egyszerűen az a tény is, hogy gonosz és rosszindulatú. 
Mert a gonoszság mindenekfelett a legtermékenyebben ontja a ravaszságot. Meglepő, hogy amikor egy ember elhatározza magában, hogy megbosszulja magát, mennyire leleményes és ravasz az alkalmak kihasználásában, hogy mérgét kiönthesse. Legyen csak egy ember ellenséges a másik iránt, és ez az ellenségeskedés vegyen uralmat egész lelkén, s mérgét árassza el – úgymond – a vérében: ezt követően rendkívül agyafúrttá válik a lehetséges eszközök kihasználásában, hogy ellenfelét zaklassa és sértegesse. 	
Nos, senki sem lehet annyira rosszindulattal teljes az ember ellen, mint a Sátán, amint ezt be is bizonyítja mindennap. S ez a gonosz rosszindulat igen megélesítette az eszét, úgyhogy rendkívül ravasszá vált.
5¶ Emellett, a Sátán angyal, bukott angyal. A Szentírás néhány utalásából tudjuk bizonyosan, hogy bukása előtt igen magas helyet töltött be az angyalok hierarchiájában. És jól tudjuk, hogy azok a fenséges lények rendkívüli intellektuális erőkkel vannak felruházva, melyek messze felülmúlják azt, ami valaha is az emberi lényeknek adatott. 
Ezért nem remélhetjük, hogy egy ember, fentről való segítség nélkül valaha is megbirkózhat egy angyallal, különösen egy olyan angyallal, akinek teremtésekor nyert felsőrendű értelmét az ellenünk irányuló óriási rosszindulat évezredeken át csak kiélesítette.
6¶ Továbbá, a Sátán méltán lehet ravasz most, – bízvást mondhatom, sokkal ravaszabb, mint Ádám napjaiban volt, – mert hosszú időn át volt dolga és ügye az emberi nemmel.  Ez volt az első alkalom az emberiséggel való foglalkozásában, amikor Évát megkísértette. De már akkor is „sokkal ravaszabb volt minden mezei vadnál, amit az Úr Isten teremtett volt”. Azóta minden ördögi fortélyát és erejét bevetette s gyakorlatoztatta az emberek megtévesztésében és tönkretevésében. 
Nem volt egyetlenegy szent sem, akit ne zaklatott volna, s nincs olyan kő, amit meg nem mozdított volna ellenük, hogy őket félrevezesse. Az ő seregeit képező gonosz lelkekkel együtt állandóan rettenetes uralmat gyakorol az emberek fiai felett. Ezért hát nagyon képzett a kísértés minden fortélyában. 
7¶ Egyetlenegy anatómus sem ismerte soha úgy az emberi testet, mint ahogy a Sátán ismeri az emberi lelket. Ő nem volt „megkísértve mindenben”, de megkísértett másokat minden oldalról. Megpróbálta embervoltunk kiaknázását fejünk tetejétől a lábunk kisujjáig; és természetünk minden vonását kielemezte; sőt, még lelkünk legtitkosabb zugait is. Felhágott szívünk bástyájára, s befészkelte magát oda. Kifürkészte annak legrejtettebb titkait, s befurakodott a legtitkosabb mélységeibe is. Úgy gondolom, semmi sincs az emberi természetben, amit a Sátán nem tudna megtámadni. 
8¶ És bár kétség nélkül ő a legnagyobb bolond, aki valaha csak létezett, amint az idő ezt folytonosan bizonyítja, azonban minden kétségen felül ő a legravaszabb bolond. És hozzátehetem, hogy nem nagy paradoxon ez, mert a ravaszság mindig bolondság, és nem egyéb, mint a bölcsességtől való elpártolásnak egy másik megnyilvánulása.
9¶ És most, testvéreim, először néhány percig szeretném figyelmeteket a Sátán ravaszságára és csalárdságára fordítani, s azokra a módozatokra, ahogyan megtámadja lelkeinket. És másodszor, néhány intő szót mondok a bölcsességre vonatkozóan, melyet gyakorolnunk kell ellene, s felmutatom az egyetlen eszközt, melyet hatékonyan használhatunk, hogy az ő ravaszsága pusztulásunkat ne okozza.  
I.

10¶ Figyeljük meg először A SÁTÁN RAVASZSÁGÁT ÉS CSALÁRDSÁGÁT, amint azt észrevehettük saját tapasztalatainkból. 
És azzal a megjegyzéssel kívánom kezdeni, hogy a Sátán felfedi a ravaszságát és csalárdságát támadási módszerei által. 
Ha például valaki csendes, békés és nyugodt azt a Sátán nem támadja hitetlenséggel vagy bizalmatlansággal. Hanem ennél sokkal sebezhetőbb ponton támad rá: önszeretet, önbizalom, s világiasság által. Ezek lesznek azok a fegyverek, melyeket a Sátán használni fog ellene.  
11¶ Ha viszont egy másik személyre visszahúzódás (zárkózottság) jellemző s az éleselméjűség hiánya, nos, nem valószínű, hogy a Sátán büszkeséggel próbálja őt elejteni, hanem megvizsgálva őt, és felfedezve, hol van a gyenge pontja, talán elhívatása felőli kétellyel fogja őt kísérteni, s kétségbeesésbe igyekszik taszítani.  
12¶ Ha egy másik ember erős testi alkattal és egészséggel rendelkezik, akinek értelmi és szellemi erői hatékonyan működnek, élvezi az isteni ígéreteket és gyönyörködik Isten útjaiban – nos, valószínűleg a Sátán nem fogja őt hitetlenséggel támadni, mivel érzi, hogy erős páncél fedi azon a helyen, de támadni fogja őt büszkeséggel vagy valamilyen érzéki kívánsággal. 
Tehát alaposan és gondosan megvizsgál bennünket, s ha úgy találja, hogy Achilleshez hasonlóan, csak a sarkunkon vagyunk sebezhetők: épp oda fogja lőni tüzes nyilait.  
13¶ Úgy hiszem, a Sátán nem igen támad senkit sem azon a ponton, ahol látja, hogy erős. Hanem általában jól megfigyeli a gyenge pontját, a megrögzött bűnét. „Oda,” mondja, „épp oda fogom mérni az ütést!” 
És Isten legyen segítségül a harcnak hevében, a kísértés tüzében! Nagy szükségünk van ezt mondani: „Istenünk, segíts meg minket!”, mert valóban, ha az Úr nem jönne segítségünkre, e ravasz ellenség könnyen találna elég rést a fegyverzetünkön, és hamar bebocsátaná halálos nyilát a lelkünkbe, úgy, hogy megsebesülten zuhannánk elébe.  – 
14¶ És mégis, – bármennyire különös –, én észrevettem, hogy a Sátán néha épp azzal kísérti az embereket, amiről azt gondolnánk, hogy sohasem fog bekövetkezni.  
Mit gondoltok, mi volt Knox János (skóciai reformátor) utolsó kísértése a halálos ágyán? Talán nem volt még hozzá hasonló ember, aki oly teljesen értette s hirdette a „kegyelemből van üdvösségetek!” nagy igazságot, mint ő, Knox János. Mennydörögte a szószékről. S ha megkérdeztétek volna őt e kérdésről, kijelentette volna bátran és merészen, teljes erővel tagadva az emberi érdem általi pápista üdvözülési tanítást.   
De, elhiszitek-e, hogy a lelkek ama régi ellensége Knox Jánost halála óráján önigazsággal kísértette? Hozzájött, és ezt mondta: „Milyen vitézül szolgáltad Mesteredet, János! Sohasem remegtél az emberek színe előtt. Szemben álltál királyokkal és fejedelmekkel, és mégsem rettegtél. Hát egy ilyen ember, mint te, saját lábán mehet be a mennyek országába, és saját öltönyét viselheti a Magasságos menyegzői lakomáján!” És igen éles és rettenetes volt a küzdelem, amelyben Knox Jánosnak része volt a nagy ellenséggel e kísértés felett. 
15¶ Adhatok egy hasonló példát saját tapasztalatomból. Úgy gondoltam magamban, hogy az egész világon minden ember között én vagyok a legszabadabb a megélhetési gondoktól. Sohasem történt meg, hogy gondolataim csak egy percre is az ideig való szükségleteken csüngjenek. Mindig megvolt, ami kellett, és úgy tűnt nekem, teljesen kívül állok az ilyen dolgok feletti aggodalmak hatáskörén. És mégis, bármilyen furcsán hangzik, nem is olyan régen, egy rettenetes kísértés vett erőt rajtam, mely a világi gondok és töprengő gondolatok kellős közepébe vetett. És habár leverten ott hevertem, nyögtem,  tusakodtam és harcoltam teljes erővel a kísértés ellen, mégis csak nagy sokára tudtam legyőzni e bizalmatlan gondolatokat Isten gondviselését illetően, holott, be kell vallanom, a legcsekélyebb ok sem volt, tudomásom szerint, az ilyen aggodalmakra.     
16¶ Nos, ezért, és számos több okért is gyűlölöm az ördögöt egyre nagyobb és nagyobb gyűlölettel minden nap, és megfogadtam, hogy, ha lehetséges, Isten Igéjének hirdetése által rendítem meg uralmát annak oszlopaiban. És úgy vélem, Isten minden szolgája érzi, hogy a lelkek ősellensége iránti gyűlöletük s ellenségeskedésük naponként növekszik azon rosszindulatú, gonosz, meglepő támadások miatt, melyekkel folytonosan ostromol bennünket. 
17¶ A Sátán támadási módszerei tehát, – amint hamar meg fogjátok ismerni, ha még eddig nem tanultátok meg –, elárulják az ő ravaszságát. Ó, emberek fiai! Miközben ti a sisakot teszitek fel, ő igyekszik tüzes kardját szívetekbe döfni! Vagy mialatt gondosan felszerelitek magatokat mellvértetekkel, ő felemeli csatabárdját, hogy kettéhasítsa koponyátokat! És miközben igyekeztek úgy a sisakra, mint a mellvértre összpontosítani, ő a lábatokra sújt le. Ő mindig oda figyel és néz, ahová ti nem néztek; ő mindig ébren van, és támadást indít, amikor ti szenderegtek. 
Vigyázzatok tehát magatokra; „öltözzétek fel az Isten minden fegyverét”; „legyetek éberek és józanok, mert a ti ellenségetek, az ördög, mint ordító oroszlán, szerte jár, keresvén kit elnyeljen: akinek álljatok ellent, erősek lévén a hitben.” És Isten megsegít, hogy győzelmet vegyetek rajta!

18¶Egy második dolog, melyben a Sátán elárulja ravaszságát, az ellenünk használt fegyverekben szemlélhető. 
Néha Isten gyermekét egy trágár nóta emlékezetével kísérti, vagy egy ledér kifejezéssel, melyet még testies állapotában, megtérése előtt hallhatott. 
19¶De sokkal gyakrabban szentírásbeli igehelyekkel kísért. Igen különösnek tűnik, de igen gyakran ez az eset áll fenn, hogy amikor kilövi nyilát a keresztyénre, Isten tulajdon Igéjét helyezi rá. 
A költő szerint ez a legszomorúbb bánat, hogy a sas, amikor a nyíl szíven találja, és vérét kiissza, meglátja, hogy a toll, mely arra rá van tűzve, az ő melléről lett letépve.  „Ah!”, szól az ilyen lélek, „itt van egy ige, amelyet én nagyon szeretek, abból a Könyvből, amit nagyon becsülök, mégis, most ellenemre van fordítva. Az Isten fegyvertárából vett fegyvert használja a kísértő lelkem megsebesítésére.”  
Veletek nem történt ez meg így, kedves keresztyén barátaim? Nem tapasztaltátok-e ti is, hogy amint Krisztust egy „Meg van írva” formulával kísértette a Sátán, úgy támadt rátok is?  És nem tanultátok-e meg, hogy résen kell lennetek a Szent Írások megrontása és Isten Igéjének elcsavarásával szemben, nehogy romlásba döntsön titeket?
20¶ Máskor meg a Sátán felhasználja a saját tapasztalatunk fegyverét. „Nos,” mondja az ördög, „ezen és ezen a napon, ilyen és ilyen módon vétkeztél. Hogyan lehetsz te Isten gyermeke?” Máskor meg ezzel érvel: „Önigazult vagy, tehát nem lehetsz a menny örököse.” Aztán ismét, elkezdi felgereblyézni a régen történteket, melyeket már rég elfeledtünk, minden múltbeli hitetlenségünkről, tévelygéseinkről, és így tovább, s ezeket fogunkhoz veri. Ilyeneket mond gunyorosan: „Micsoda! Te, te keresztyén vagy? Na, te aztán igazán szép keresztyén vagy!”   – 
21¶ Vagy meglehet, ilyenformán kezd kísérteni téged: „A múltnap hitbeli meggyőződésből nem voltál hajlandó megtenni ilyen és ilyen dolgot az üzletben: és mennyit vesztettél miatta! Ez és ez a személy ugyancsak keresztyén; s ő megtette. A szomszédod, az utca túlsó felén, nemde diakónus egy gyülekezetben, és ő mégis megtette! Hát mért ne tehetnéd meg te is ugyanazt?!  Sokkal többet nyertél volna, ha megteszed. X. Y. megteszi és hasznot nyer belőle, és éppúgy tisztelik, mint téged; hát akkor te mért nem járhatnál el ugyanúgy?...” 
Ekképpen, az ördög saját tapasztalatodból vett fegyverekkel támad rád, vagy a gyülekezetből vett példákkal, melynek tagja vagy. 
22¶ Ó, légy figyelmes, mert a Sátán tudja, miként használja a fegyvereit. Ha erős vitézek vagytok, nem parittyával és kővel jön ellenetek, hanem tetőtől-talpig felfegyverkezve, hogy levágjon titeket. 
Ha tudja, hogy oly erősen véd a páncél benneteket, hogy kardjának éle kicsorbul rajtatok, úgy halálos méreggel fog megtámadni.  
És ha tudja, hogy ilyen módon sem tud elpusztítani, látva, hogy kéznél van az ellenszeretek, úgy igyekszik tőrbe ejteni benneteket. 
Ha óvatosak lesztek, s ha így sem tud legyőzni titeket, úgy tüzes megpróbáltatásokat fog küldeni rátok, vagy sajgó fájdalmak lavináját, csakhogy letörjön titeket. 
Az ő harci fegyverei mindig gonoszak, és gyakran lelkiek és láthatatlanok, és erősek ilyen gyenge teremtésekkel szemben, mint mi vagyunk. 
23¶ Aztán ismét, az ördög ravaszsága felfedezhető egy másik tényezőben is: az általa használt emberi eszközökben, melyeket felhasznál ellenünk. Az ördög nem önmagában végzi szennyes munkáit, hanem gyakran másokat is befog neki való szolgálatba. 
24¶ Amikor Sámsont kellett legyőznie, és az ő nazireusi fürtjeit lenyírnia, a Sátánnak ott volt kéznél Delila, hogy kísértse és félrevezesse őt. A Sátán tudta, mi volt a Sámson szívében, és hol volt az ő gyenge pontja, s ezért azzal a nővel kísértette őt, akit  szeretett. 
Egy öreg lelkipásztor mondta: „Sok embernek törte össze már a fejét a saját oldalbordája”; és bizony nagy igazság ez. A Sátán olykor a megkísértett személy hitvesét használja fel, hogy pusztulásba döntse; vagy felhasználja egy kedves barátját, hogy eszköz legyen romlása kimunkálásában.  
25¶És emlékeztek, miként kesergett Dávid e gonosz felett: „Mert nem ellenség szidalmazott engem, hisz azt elszenvedném; nem gyűlölőm emelte fel magát ellenem, hiszen elrejtettem volna magamat az elől: Hanem te, hozzám hasonló halandó, én barátom és ismerősöm, akik együtt édes bizalomban éltünk; az Isten házába jártunk a tömegben.” 
„Ó, – mondja az ördög – hát csak nem gondolod, hogy ellenségedet teszem oda, hogy rosszat mondjon rólad? Ezzel nem okoznék nagy szívfájdalmat neked.  Tudom én, hogyan kell kiválasztanom ügynökeimet: olyan embert fogok keresni, aki barátod vagy ismerősöd; odaférkőzik közel hozzád, szívedhez közel, s aztán ruhád szélét felhajtva beléd döfi tőrét!” 
26¶ Ha egy lelkipásztort kell zaklatni, úgy egy diakónust fog kiválasztani, hogy háborgassa őt. Tudja, hogy nem sokat ad arra, ha a támadás a gyülekezet valamely egyszerű tagjától származik; így hát valamely diakónus fog feltámadni ellene s basáskodik felette, úgyhogy lesz elég álmatlan éjjele és zaklatott napja. Ha viszont a Sátán egy diakónust kíván háborgatni, úgy igyekszik valamely szolgálattevőt, vagy diakónustársát szembeállítani vele. S ha nincs kéznél más személy, akire alapozhatna, úgy a legközelebbi és legkedvesebb barátját fogja felhasználni, aki véghezviszi az aljas tettet.
27¶ A Sátán mindig kész azt a hálót bevetni, amely leginkább megfelel a halaknak, és azt a tőrt kitenni, amellyel legbiztosabban megfoghatja a madarakat. Nem gondolom, hogy téged, aki régóta hívő vagy, egy részeg ember által fog megkísérteni. Nem, az ördög nyilván egy hízelgő képmutató által fog kísérteni téged. Nem gondolom, hogy ellenséged fog eljönni, hogy rád támadjon, s rágalmazzon téged; hanem inkább barátod fogja ezt megtenni. 
28¶ A Sátán tudja, miként használja és miként álcázza minden ügynökét. „Ó, – mondja, – egy báránybőrbe öltözött farkas jobban megfelel nekem, mint egy olyan farkas, mely farkasnak néz ki. És egy gyülekezethez tartozó személy sokkal jobban fogja játszani az én játszmámat, és hamarabb célt ér, mint aki nem tartozik a gyülekezethez.” A Sátán alkalmazottjainak megválasztása jól bizonyítja ravaszságát és agyafúrtságát. 
29¶ Ravasz dolog volt, hogy épp a kígyót választotta ki Éva megkísértésére. Igen valószínű, hogy Éva el volt ragadtatva a kígyó látványától. Talán önfeledten csodálta fényes színárnyalatait. S okunk van hinni, hogy a kígyó akkor sokkal nemesebb rendű teremtmény volt, mint most. Talán akkor ki tudott egyenesedni a saját körkörös csavarodásából, s Évának nagyon tetszett és gyönyörködött benne. Talán ez volt a kedvenc állata, mellyel játszott – nem kétlem, hogy ez volt, mielőtt az ördög meg nem kísértette! 
30¶ Gondolom, tudjátok, az ördög milyen gyakran befurakodik, s elfoglalja a mi szívünket is. Tudom, sok alkalommal bejött az én szívembe is, amikor éles szót akart mondani valaki ellen. „Senki sem képes úgy megsérteni vagy megszomorítani azt az embert – mondta az ördög –, úgy, mint ahogy Spurgeon úr képes rá; hisz úgy szereti őt, mint a saját lelkét. Ez az alkalmas ember – mondja az ördög – aki a legélesebb sebet tudja vágni; bízzátok csak rá!” 
31¶ Aztán, máskor arra késztet, hogy valami rosszat gondoljak Istennek egy drága gyermekéről, s ezt el is mondjam másoknak. S aztán gyötrődöm, ha belegondolok, hogy lehettem olyan ostoba, hogy szívemet és nyelvemet az ördög rendelkezésére bocsátottam!  
Ezért tehát figyelmeztethetek mindenkit, de főképpen magamat, s mindazokat, akikre sokan szeretettel néznek, vigyázzanak, nehogy az Sátán eszközeivé váljanak, Isten gyermekei szívének megszomorításában, s azok leverésében, akiknek elég bajuk van amúgy is, mely leveri őket, anélkül, hogy még mi is rájuk támadnánk. 
32¶ És jegyezzük meg azt is, hogy a Sátán kimutatja ravasz természetét az időpont megválasztásában, melyben megtámad bennünket.  Én arra gondoltam, mikor betegen feküdtem, hogy ha egyszer felkelek ágyamból és megerősödöm, rettenetesen elnadrágolnám az ördögöt, azért a sok ravasz kísértésért, amikkel zaklatott engem, amikor beteg voltam.  Micsoda gyáva alak! Mért nem várt addig, míg jobban leszek? 
33¶ De mindig úgy találom, hogy ha kedélyállapotom elmerül, és mélyponton vagyok, a Sátán különösen azt az időt választja ki, hogy hitetlenséggel támadjon meg engem. Jöjjön csak hozzánk akkor, amikor Isten ígéretei frissen élnek emlékezetünkben, vagy mikor az áhítat édes időszakában kiöntjük szívünket imában Isten előtt, s meglátná, hogyan harcolunk ellene akkor! De nem. Ő jól tudja, hogy akkor erősek vagyunk, s neki ellent tudunk állni. Tudja, hogy amikor imában Istennel küzdve is győztünk, képesek leszünk az ördögöt is legyőzni.  Ezért hát akkor közeledik hozzánk, amikor egy felhő támad köztünk és Istenünk között; amikor a test levert és a lélek gyenge, akkor fog kísérteni minket, és megpróbál Isten iránti bizalmatlanságot sugallni szívünkbe... 
34¶ Máskor meg büszkeséggel kísért minket. De mért nem kísért büszkeséggel akkor, amikor betegek vagyunk s mikor lélekben is levertek vagyunk?! „Nem – mondja –, akkor ez nem menne!” Kiválasztja hát az időpontot, amikor egy ember jól van, amikor teljes örömben élvezi az üdvös ígéreteket, és Isten Lelke által képes szolgálni Őt teljes gyönyörrel, – és akkor fogja büszkeséggel kísérteni őt!  
35¶ És éppen az ő támadásainak az időzítése, a rohamainak pontos megszervezése az, ami a Sátánt tízszeresen rettenetesebb ellenséggé teszi, mint ahogy máskülönben lenne! S ez mélységes ravaszságának a bizonyítéka. Bizony úgy van: az ősi kígyó, sokkal ravaszabb minden mezei vadnál, amit az Úr Isten teremtett! 
36¶ Van egy dolog a pokol erőivel kapcsolatban, amin mindig fennakadtam, s folyton ámulattal töltött el engem. Krisztus Egyháza folyton vitában tengődik; folyton vitatkoznak és csatároznak egymással; de hallottátok-e valaha is, hogy az ördög és az ő szövetségesei veszekednének? A bukott szellemeknek óriási nagy a serege, de micsoda csodálatos összhangban vannak mind egymással!  Annyira egyek, hogy ha egy bizonyos pillanatban a pokol nagy fekete főnöke összes erőit egy bizonyos pontra kívánja összpontosítani, ez az órának egy kettyenése alatt megtörténik, s a kísértés teljes erővel beindul, épp akkor, amikor ő legalkalmasabbnak látja, hogy győzni fog vele. Ó, bárcsak ilyen egység lenne Isten egyházában! Bárcsak az egész egyház tudna, épp most, például egyetlen nagy hadtestként rátámadni egy bizonyos gonoszságra, most, amikor az idő elérkezett a támadásra,  – mennyivel könnyebben tudnánk győzedelmeskedni!  De sajnos, a Sátán felülmúl minket ravaszságában, és a pokol erői felülmúlnak minket egyöntetűségükkel!...  Megjegyezhetjük tehát, hogy nagy részét képezi a Sátán ravaszságának az, hogy mindig oly bölcsen választja ki támadásainak időpontját.

37¶ Hadd tárjak fel még egy gondolatot, s aztán befejezem ezt a fejezetet.  A Sátán ravaszsága egy másik dologban is nagyban megmutatkozik: és pedig az ő visszavonulásaiban. 
Amikor először csatlakoztam a keresztyén gyülekezethez, sohasem tudtam, mit jelent az a mondás, amit egy öreg testvértől hallottam, hogy „nincs annál rosszabb kísértés, mint hogy ne legyél kísértve”. És nem értettem akkor azt sem, mit akart Rutherford mondani, amikor azt mondta: „nekem egy ordító ördög jobban tetszik, mint egy alvó ördög”. Most már értem. És te, aki Isten gyermeke vagy, és néhány éve már az ő útjain jársz, úgyszintén érted. 
„Jobban rettegem az áruló, csalfa nyugalmat,
Mint a fejem felett tornyosuló hullámokat.”
38¶ Van a szívnek ilyen állapota: szeretnél érezni, és nem érzel. Ha csak kételkedni tudnál, normálisnak tartanád. Igen, és ha a legfeketébb kétségbeesést kellene megkóstolnod, inkább kívánnád azt érezni, mintsem az legyél, aki vagy. „Ez az! – mondod – nekem nincsenek kételyeim örök állapotom felől. Valahogy úgy gondolom, elmondhatom, bár nem tudok teljes bizonyossággal szólni, mert attól tartok beképzeltség lenne, mégis, úgy hiszem, elmondhatom, hogy a menny örököse vagyok. De ez nem ad nekem semmi örömet. Képes vagyok végezni Isten országának dolgait. Úgy érzem, szeretem ezt tenni, és mégis, nem tudom átérezni, hogy Isten munkája ez! Úgy tűnik nekem, hogy a kötelesség taposómalmában járok, s csak megyek előre, előre, előre, akárcsak egy vak ló, mely megállás nélkül megy, mivelhogy mennie kell.  Olvasom az ígéreteket, de nem látok semmilyen édességet bennük. És még a fenyegetések sem rettentenek meg. Nem érzek bennük semmi döbbenetest irányomban.  Hallgatom Isten beszédét. Talán felindulok azon, amit mond a prédikátor, de nem érzem magam úgy megindulva az ő buzgósága által, mint kellene. Érzem, hogy nem élhetek imádság nélkül, és még sincs semmi kenet a lelkemben.  Nem merek vétkezni. Úgy hiszem, életem külsőleg feddhetetlen. Mégis, ami miatt sírnom kell, az egy megterhelt szív, a lelki gyönyörködés iránti érzéketlenség, valamint a lelki éneklés s dicséretmondás hiánya, egy halálos nyugalom a lélekben, mely ahhoz a rettenetes csendességhez hasonlít, melyről Coleridge „Hajdani Tengerész”-e mondta: 
„Rothad már hajónk a mélyen.
Itt pusztulunk el! Jaj nekünk!..”
Nos, kedves barátom, tudsz-e valamit a saját szíved állapotáról, épp most? Ha igen, ez a válasz a rejtélyre, hogy „kísértve nem lenni, rosszabb, mint kísértésben lenni”.  
39¶ Megvallom, voltak időszakok saját lelkem régi tapasztalataiban, amikor hálás lettem volna az ördögnek, ha eljön, kísértéseivel felrázni engem. Mert úgy éreztem, hogy Isten felhasználná őt, akarata ellenére, hogy tartós jót tegyen nekem, felébresztve engem a harcra. 
40¶Emlékezzetek A Zarándok útjára! Ha az ördög elment volna az Elvarázsolt Területre, és megtámadta volna a zarándokokat ott, micsoda jótékony dolog lett volna számukra! De, megfigyelhetitek, Bunyan János a Kísértőt nem oda helyezte, mert ott nem volt számára semmi tennivaló. A Megaláztatás Völgyében volt sok munkája a Sátánnak; de az Elvarázsolt Országban a zarándokok mind szunnyadoztak, akárcsak az árboc tetején alvó emberek. Megrészegedtek a bortól, úgyhogy semmit sem tudtak tenni, és ezért az ördög tudta, hogy nincs rá szükség ott; egyszerűen hagyta, hadd aludjanak tovább. Fecsegő Asszonyság és az álmosság megteszik munkájukat. De a Megaláztatás Völgyén kereste őket, és ott vívta kemény harcát szegény Keresztyénnel.  Testvéreim, ha az álmosság, közömbösség, szendergés Elvarázsolt Mezején mentek keresztül, meg fogjátok érteni az ördög ravaszságát, abban, hogy olykor elkerüli azt az utat. 
II.
41¶És most, másodszor, keressük a választ röviden erre a kérdésre: MIT TEGYÜNK EZ ELLENSÉGGEL?   Ti is, én is, érezzük, hogy el kell jutnunk a mennyek országába, és nem mehetünk be, amíg egy helyben állunk.  Romlás városa mögöttünk van, és a Halál a nyomunkban üldöz minket. Törtetnünk kell a menny felé. De, utunkban áll ez az „ordító oroszlán, keresvén, kit elnyeljen”. Mit tegyünk? Nagy ravaszsággal bír. Hogyan győzzük le őt? 
Igyekezzünk mi is olyan ravasznak lenni, mint ő? Ó, ez hiábavaló dolog lenne. Sőt, valójában bűnös dolog lenne. Az ördöghöz hasonlóan ravasznak lenni éppoly gonosz lenne, mint amilyen hiábavaló kísérlet. Akkor mit tegyünk? 
Támadjuk meg emberi bölcsességgel? Jaj, a mi bölcsességünk csak bolondság. „A hiábavaló ember bölccsé válhat, de legjobb állapotában is csak olyan, mint a vadszamár csikója”. Nos, mit tehetünk hát?
Az egyedüli mód a Sátán ravaszságának visszaverésére az, ha igazi bölcsességet szerzünk. 
Újra ismétlem: az ember nem rendelkezik ezzel önmagában. Nos hát? Ebben (a Bibliában) van az igaz bölcsesség! 
42¶Ha sikerrel kívánsz harcolni a Sátánnal szemben, tedd a Szentírást mindennapi kenyereddé! Ebből a szent fegyvertárból vedd fegyvereidet és muníciódat. Ragadd meg erősen Isten Igéjének dicső tanait; tedd őket mindennapi ételeddé és italoddá. Így erős leszel szembeszállni az ördöggel, és örömmel fogod felfedezni, hogy elfut tőled. „Mi módon őrizheti meg tisztán az ifjú az ő útját” és miként őrizheti meg egy keresztyén magát az ellenséggel szemben? „Úgy, hogy figyelmez Igédre, és megtartja a te Beszédedet.” 
43¶Harcoljunk a Sátánnal mindig így: „Meg van írva!”, mert egyetlen fegyver sem fog úgy az ősellenségen, mint a Szentírás!
Próbálj csak az emberi értelem fakardjával hadakozni a Sátánnal szemben, és meglátod, mily könnyen legyőz téged. De használd Isten Igéjének e jeruzsálemi pengéjű kardját, mely által számtalan esetben sebet kapott már, és hamarosan legyőzöd őt! 
44¶De, mindenekfelett, ha sikerrel kívánunk ellenállni a Sátánnak, úgy nem csak a kijelentett bölcsességre, hanem a Megtestesült Bölcsességre kell függesszük tekintetünket. 
Szeretteim, itt van a fő menedékhely minden megkísértett lélek számára! Oda kell menekülnünk hozzá, „aki Istentől bölcsességül, igazságul, szentségül és váltságul lett számunkra.”  Ő kell tanítson bennünket, Ő kell vezessen, Ő kell legyen Minden mindenekben.
Szorosan ragaszkodnunk kell hozzá a Vele való szent közösségben. A bárány sehol sincs a farkastól olyan biztonságban, mint a pásztor közvetlen közelében. Sohasem leszünk olyan védettek a Sátán nyilaitól, mint amikor fejünket Megváltónk keblére hajtjuk. Hívő lélek: járj e példa szerint; élj mindennap az Ő közösségében; bízz folyton az ő vérében; és ilyen módon felettébb diadalmas leszel e ravasz, agyafúrt ellenség, a Sátán felett! 
45¶Nagy örömöt kell jelentsen egy keresztyénnek az a tudat, hogy hosszútávon a Sátán ravaszsága mind kudarcot fog vallani, és a szentek ellen irányuló összes szándékai eredményteleneknek fognak bizonyulni. Hát, kedveseim, mondjátok, nem tekintetek előre, arra a napra, amikor minden kísértéseteknek vége lesz, és célba értek a mennybe? És nemde akkor majd szent nevetéssel és gúnnyal fogtok lenézni a démonok vezérére? Én hiszem, hogy amikor majd ott a szentek a Sátán támadásaira visszagondolnak, „kibeszélhetetlen és dicsőült örömmel fognak örvendezni”, és ezenfelül lenéző megvetést fognak érezni lelkükben a pokol minden ravaszsága iránt, amikor majd visszanéznek, s tisztán látják, miként lettek azok meghiúsítva.  
46¶Hát mit tett az ördög ez évezredek alatt? Nemde akaratlanul is Istennek és az ő Egyházának a szolgája volt? Folyton azon igyekezett, hogy elpusztítsa az élő fát; de amikor a gyökeréhez próbált férkőzni, tombolása annyit ért, mintha egy kertész ásóval felásta volna a földet fellazítva, hogy segítse a gyökereket jobban terjeszkedni. És amikor fejszéjével lenyesni próbálta az Úr fáit, s tönkretenni azok szépségét, lényegében mi más volt az, mint metszőkés az Isten kezében, hogy eltávolítsa a gyümölcsöt nem termő ágakat, s megtisztítsa azokat, melyek valamit teremtek, hogy még több gyümölcsöt teremjenek?  
47¶Egykor, hajdan, tudjátok, Krisztus Gyülekezete olyan volt, mint egy kis patak, – csak egy vékony erecske – és ott folydogált keskeny csermelyként.  Kevés szent volt még a földön, akik mind Jeruzsálemben gyűltek össze, és az ördög azt gondolta magában: „Most egy nagy követ dobok a vízbe, és megállítom e patak folyását!”  Nos, el is ment a kőért, és beledobta a patak közepébe, azt gondolva, persze, hogy megállítja, s többet nem fog folydogálni. De, ezt téve, szétfreccsentette annak vizét az egész világra, és minden csepp egy újabb friss forrás anyja lett!
Tudjátok, mi volt az a kő: az üldözés volt az. És a szentek szétszéledtek általa. De aztán, „azok akik szétszéledtek, eloszolva széjjeljártak, hirdetve az Igét”, s így a Gyülekezet szaporodott, s az ördög kudarcot vallott! 
48¶Te Sátán, szemedbe mondom, te vagy a legnagyobb bolond, aki valaha csak létezett, és be is bizonyítom ezt neked, azon a napon, amikor te és én ott fogunk állni, mint ellenségek – esküdt ellenségek, mint amilyenek e mai napon is vagyunk – Isten nagy ítélőszékénél! 
És, ugyanígy szólhatsz te is, keresztyén testvérem, valahányszor csak rád támad. Ne hallgass rá, hanem állj ellent neki, erősen állva a hitben, és így győzni fogsz!