Kálvin igemagyarázata
110.
A mustármag, kovász.

(110.) Máté 13: 31-35  Más példázatot is adott eléjök, mondván: Hasonlatos a mennyeknek országa a mustármaghoz, amelyet vévén az ember, elvete az ő mezejében; 32 Amely kisebb ugyan minden magnál; de amikor felnő, nagyobb a veteményeknél, és fává lesz, annyira, hogy reá szállanak az égi madarak, és fészket raknak ágain. 33 Más példázatot is mondott nékik: Hasonlatos a mennyeknek országa a kovászhoz, amelyet vévén az asszony, három mércze lisztbe elegyíte, mígnem az egész megkele. 34 Mind ezeket példázatokban mondá Jézus a sokaságnak, és példázat nélkül semmit sem szóla nékik, 35 Hogy beteljék amit a próféta szólott, mondván: Megnyitom az én számat példázatokra; és kitárom, amik e világ alapítása óta rejtve valának. 
Márk 4: 26-34  És monda: Úgy van az Isten országa, mint mikor az ember beveti a magot a földbe. 27 És alszik és fölkel éjjel és nappal; a mag pedig kihajt és felnő, ő maga sem tudja miképen. 28 Mert magától terem a föld, először füvet, azután kalászt, azután teljes buzát a kalászban. 29 Mihelyt pedig a gabona arra való, azonnal sarlót ereszt reá, mert az aratás elérkezett. 30 És monda: Mihez hasonlítsuk az Isten országát? Avagy milyen példában példázzuk azt? 31 A mustármaghoz, amely mikor a földbe vettetik, minden földi magnál kisebb, 32És mikor elvettetik, felnő, és minden veteménynél nagyobb lesz és nagy ágakat hajt, úgy hogy árnyéka alatt fészket rakhatnak az égi madarak. 33 És sok ilyen példázatban hirdeti vala nékik az ígét, úgy amint megérthetik vala. 34 Példázat nélkül pedig nem szól vala nékik; maguk közt azonban a tanítványoknak mindent megmagyaráz vala. 
Lukács 13:18-22 Monda pedig Jézus: Mihez hasonló az Isten országa? és mihez hasonlítsam azt? 19 Hasonló a mustármaghoz, melyet az ember vévén, elvet az ő kertjében; és felnevelkedett, és lett nagy fává, és az égi madarak fészket raktak annak ágain. 20 És ismét monda: Mihez hasonlítsam az Isten országát? 21 Hasonló a kovászhoz, melyet az asszony vévén, három mércze lisztbe elegyíte, mígnem az egész megkele. 22 És városokon és falvakon megy vala által, tanítva, és Jeruzsálembe menve.

E példázatokkal Ielkesíti Krisztus a tanítványait, hogy ezek az evangélium jelentéktelen kezdetein megütközve, el ne pártoljanak tőle. 
Látjuk, mily gőggel vetik meg, sőt gúnyolják az elvetemült emberek az evangéliumot azért, mert ismeretlen és jelentéktelen emberek hirdetik, s mert nem fogadja mindjárt az egész világ tapssal, hanem csak kevés, még pedig többnyire a tömegből való semmi emberkék a tanítványai. Ezért azután kétségbe is esnek a gyengék az eredmény felől, mert a kezdet szerint mérik ezt. 
Az Úr azonban szándékosan kezdi országát a gyenge és megvetett elemekkel, hogy a nem remélt előmenetel jobban feltüntesse az ő hatalmát. 
Isten országa tehát a mustármaghoz van hasonlítva, mely bár legkisebb a magok között, mégis oly magasra nő, hogy fává lesz és a madarak fészkelnek rajta. 
Össze van hasonlítva a kovásszal is, amely ha kicsi is, mégis olyan erőt áraszt, hogy nagy mennyiségű liszt megsavanyodik tőle. 
Tanuljuk meg tehát, ha testi szemünk előtt megvethetőnek tűnik fel Krisztus országa, elménket Isten mérhetetlen és felbecsülhetetlen hatalmára irányítani, mely amint egyszerre teremtett mindeneket a semmiből, úgy naponta támaszt olyan dolgokat is, melyek nem múlják fölül az emberi értelem határát: a dölyfösöknek pedig hagyjuk meg a maguk szemteIen mosolygását, amíg váratlanul bámulatba nem ejti őket az Úr. 
Közben azonban ne veszítsük el bátorságunkat, hanem legyünk állhatatosak hitünkben a világ dölyfösségével szemben, míg nyilvánvalóvá nem teszi az Úr erejének ama hihetetlen bizonyítékát, amelyről itt beszél. 

A kovász szó néha rossz értelemben veendő, mint pl. mikor Krisztus arra inti az övéit, hogy óvakodjanak az írástudók kovászától; nemkülönben mikor azt mondja Pál (I.Kor. 5, 6), hogy egy kicsiny kovász megposhasztja az egész tésztát. Itt azonban egyszerűen a szóban forgó dologra kell e szót vonatkoztatnunk. 
Isten és a mennyek országáról már másutt beszéltünk.

Márk 26. Úgy van az Isten országa. 
Bár ugyanoda vág ez a hasonlat is, hová az előbbi kettő, mégis mintha szándékosan vinné át Krisztus a beszédet az ige szolgáira, hogy kötelességük teljesítésében ne Ianyhuljanak eI azért, mert munkájuk gyümölcse nem mutatkozik azonnal. 
A földműveseket állítja tehát eléjük követendő mintaképekül, kik az aratás reményében vetik a magot a földbe, s nem bántja őket aggódó nyugtalanság, hanem alusznak és felkelnek, azaz szokásuk szerint végzik napi munkájukat, s éjjel pihenéssel üdítik fel magukat, míg végre a maga idejére meg nem érik a vetés. 
Tehát bármennyire elnyomatva lappangjon is az ige magva, mégis a derült kedélyt ajánlja Krisztus a kegyes tanítóknak, hogy buzgalmukat a bizalmatlanság ne csökkentse.

Máté 34. Mindezeket mondá Jézus. 
Bár világosan azt mondja Márk, hogy Krisztus azonnal beszélt, amint hallhatták, én mégis az tartom valószínűnek, hogy nem annyira tanítási célzattal használta a folytonos példabeszédeket, hanem inkább azért, hogy hallgatóit egy más, alkalmasabb időre tegye figyelmesekké. 
Mert miért is magyarázta meg külön bizalmasan e példázatokat a tanítványainak? Talán mert tudatlanabbak voltak magánál a népnél? Ellenkezőleg azért, mert ő náluk akarta bizalmasan elhelyezni a maga Lelkének értelmét, másokat pedig függőben akart hagyni addig, míg megfelelőbb alkalom nem kínálkozott. 
Ezek ugyanis csak bizonyos előjátékai voltak az evangéliumnak, melynek teljesebb világossága és közzétevése a maga idejére halasztódott. 

Az a látszólagos ellentét pedig, mely előbb került szóba, Máté mondása és Ésaiás jövendölése között, könnyen megoldható. Mert ha elvonja is tanításának világosságát a kárhozottaktól, ez mégsem gátolja az értelmükhöz való alkalmazkodásban, hogy nem-menthetőkké tegye őket. 
Tehát a hallgatókhoz mért és nekik megfelelő tanításmódot követett, mert tudta róluk, hogy nincsenek még eléggé elkészülve a tanulásra.

35. Hogy beteljék. 
Nem úgy érti Máté, hogy az idézett zsoltár Krisztusra vonatkozó különleges jövendölés, hanem amint a Szentlélek fönsége tűnt fel a próféta beszédében, ugyanúgy az ereje jutott kifejezésre Krisztus beszédében. 
Az említett helyen a próféta Istennek a zsidó nép iránt tanúsított szakadatlan jótéteményeiről s az egyház egész kormányzásáról akarván szólni, Istennek szövetségét, mellyel Ábrahám magvát örökbe fogadta, magasztalja e szavakkal: Megnyitom az én számat példabeszédre (Zsolt. 78, 2), azaz nem könnyelmű haszontalanságokról szólok, hanem legkomolyabb dolgokról beszélek majd. 
Ugyanezt jelzi a rejtett dolgok kifejezéssel is: ez ugyanis nagyon gyakori ismétlés a zsoltárokban, amennyiben a zsidók a mesálim szóval jelölik az összehasonlításokat: azután átviszik ezt a szót a komoly mondásokra is, mert a hasonlatok többnyire díszt és ékességet kölcsönöznek a beszédnek. Egyszer a titkos-, máskor a jósmondásokat nevezik chidót-nak. 
De ha látszólag a parabola (példázat) szóra céloz is Máté, kétségtelenül észrevette mégis, hogy Krisztus azért beszélt képlegesen, hogy éppen a közönséges beszédmodornál ékesebb kifejezésmód adjon bizonyos méltóságot és súlyt a beszédének. 
Határozottan beteljesedettnek mondja a zsoltár szavait, mert arra hívta fel a figyelmet, miszerint ő képekben és alakzatokban beszél az Isten rejtett titkairól, hogy tanítása köznapivá ne legyen. 
Ennek következményeként semmi képtelenség sincs abban, hogy különböző célzattal beszélt homályosabban a néphez. Mert ha eI akarta is burkolni a kárhozottak előtt, amit mondott, mégis azon volt, hogy megrendülten érezzék, hogy valami mennyei és isteni van az ő szavaiban.

Luk. 22. Jeruzsálembe menve. 
Bizonytalan, vajon csak egy utazásról beszél-e Lukács, vagy úgy érti-e, hogy Krisztus, mikor Júdeában járt, s annak minden egyes részét megvilágosította tanításával, az ünnepeken fel szokott menni Jeruzsálembe. A mondás első részével kétségtelenül azt látszik jelezni, hogy milyen volt állandóan Krisztus életmódja azóta, mióta hozzáfogott az Atyától reábízott feladat teljesítéséhez. Ezért, hogy szorosabban fűződjék ehhez a második rész, a jelentése az lesz, hogy valahányszor közeledtek az ünnepek, másokkal együtt ő maga is eIlátogatott a szent összejövetelekre.